Pete de lacrimi adevărate pe pagină.
Am consumat două cutii de șervețele, fir-ai tu să fii!
Îmi pare rău. Dar mă simt ușurată.
Mesajul tău a fost atât de codat, încât mi-a fost teamă că nu ți-a plăcut.
Mi-a plăcut la nebunie. Trebuia să-ți zic personal, ca să poți vedea asta.
Vreau să o grăbesc, să fie gata de Crăciun.
Doamne, e minunat!
- Am doar un comentariu. - Bine.
Toată treaba e...
atât de crudă...
și sinceră și să recunoaștem, brutală.
Adică ți-ai petrecut întreaga carieră scriind despre cum îți cauți dragostea,
și în sfârșit ai găsit-o, iar el moare.
E destul de sumbru. De parc-ai fi depus armele, ca scriitoare.
Păi...
asta s-a întâmplat. El a depus armele.
Dar ești celebră că ai scris Totul despre sex.
Mă tem că dacă o publicăm ca atare, cititorii tăi se vor arunca pe fereastră,
ținând la piept cutia cu înghețată.
Categoric nu-mi doresc asta.
Nu!
Mi-ar plăcea, și consider că este realizabil,
să le lași cititorilor un strop de speranță.
Doar o sugestie a unui viitor mai strălucit.
Adică, de exemplu,
îmi imaginez că la un moment dat vei începe iar să ai întâlniri, nu?
- Nici măcar nu mă gândesc la asta acum. - Te cred.
Dar dacă măcar o mică părticică din tine e deschisă la ideea
de a avea o întâlnire, ar fi grozav dacă s-ar întâmpla în următoarele săptămâni.
Chiar aș vrea să fie gata în timp util pentru Crăciun.
Vrei să ies la o întâlnire.
Să fie clar. Eu zic doar să înmoi un deget
în piscina întâlnirilor. Un tip.
Nu e nevoie de un capitol întreg. Poate fi doar un epilog.
O singură pagină. O jumătate de pagină.
Vreau doar o rază de speranță.
Bine.
Am sosit! Scuze. Îmi pare rău că am întârziat. Dar am vești bune:
Carrie a acceptat să se scoată la licitație la gala caritabilă a școlii.
- Scuze că a durat atât. - Nu, e super.
Scuze că am fost cam insistentă.
Comitetul galei mă presa să găsesc obiecte ofertante pentru licitație.
Nu uita. La meciul ăsta, roșcata e tare la fileu.
Da. Iar cealaltă are serva ucigătoare.
- Abia i-am întors-o data trecută. - Hai, să începem!
- Dar le putem bate pe nenorocite. - Putem și o vom face.
Bravo! Fă-o praf!
Drăguț!
- Da. - Charlotte!
Hai! Frumos!
- Hai! - Mă descurc.
Ai grijă la fileu!
Da!
Fă-o praf! Da!
Mai tare!
- E a ta. - Bun.
- Da! - Da!
Nu înțeleg unde ești.
Sunt exact unde am zis că voi fi.
Nu! Aia e taraba proastă de legume, cu vânzătorul rău.
Sunt la taraba bună, cea mai departe de casa noastră, aia cu bostani.
La capătul opus.
Steve, mă auzi?
Mă găsești tu, bine?
Bună!
Cum se cheamă cele verzi?
Miranda Hobbes, rămâi restantă la Roșii de grădină.
- Doamne, bună! - Bună!
N-am vrut ca voi să vă cunoașteți, dar iată-ne aici, deci...
Miranda Hobbes, soțul meu, Andre Rashad.
- Bună! - Salut!
Mă bucur să o cunosc pe femeia care l-a bătut pe Chucky la metrou.
Da, aud lucruri.
E cea mai mare realizare a mea. Dar încă am coșmaruri.
Bine, să mă duc la taraba cu brânză?
Vreau să evit o criză a brânzei.
Nu încearcă să te impresioneze. Chiar e foarte simpatic.
Revin.
Doamne, ce sărut!
Dacă ați avea o emisiune TV, m-aș uita la voi.
Ar fi o dramă.
- Că mi-a venit menstruația. - La naiba!
Îmi pare rău să aud asta.
Da, facem pauză la FIV, dar încercăm încă
și îmi întârziase aproape două săptămâni.
N-ar fi trebuit să-i spun.
Se pricepe la multe, dar nu la a fi un optimist prudent.
Mi-e groază să-i spun, Miranda. M-am săturat de toate astea.
Hei!
Locul ăsta e nasol rău. De ce tot mută lucrurile?
Steve, ea e Nya. Profesoara mea.
- Bună! - Eram nerăbdător să te cunosc.
Ești singura persoană pe care o cunosc care reușește să o intimideze.
De fapt, cred că ne intimidăm reciproc.
Doamne! Portofelul meu, la naiba!
Știi, mi-ai distras așa rău atenția
când țipai la mine despre tipul cu bostani, că mi-am lăsat...
mi-am lăsat portofelul la taraba cu murături, care era în colțul ăla.
Mă duc să-l recuperez.
Mă bucur că v-am cunoscut, dnă profesor.
- Îmi pare rău. - Nu face nimic.
El e Steve al meu.
- Vine omul meu, ar trebui să... - Da.
Am luat ultima bucată de Bloomsday.
Ca să vezi!
Bună!
Amanda?
Carrie. La naiba!
- Scuze că am venit neanunțată. - Nu, mă bucur.
Tocmai m-ai prins cu mustață de lapte. Ce, am cinci ani?
E al patrulea cappuccino azi.
Cred. Am pierdut numărul. Vino! Stai cu mine cât am palpitații.
- Vrei și tu unul? E gratis. - Nu, mulțumesc.
Deci... Ce faci?
Am primit propunerile de copertă pe care mi le-ai trimis
și acum îmi fac griji.
Doamne!
Eu le credeam grozave.
Mai ales varianta doi și varianta cinci.
MEMORII - IUBITĂ ȘI PIERDUTĂ
Atât de simplu și impresionant. Îmi taie respirația.
Poate cartea e prea grea.
Chiar și tu ai zis că cititorii mei nu vor atâta tristețe de la mine.
Poate eu doar... Poate doar aveam nevoie să scriu cartea pentru mine.
Te contrazic respectuos.
Când le-am propus ideea cu epilogul celor de la clubul de carte al lui Oprah,
au fost foarte entuziasmați și au zis că sunt interesați, categoric.
Oprah, serios?
Deci se pare că ies la o întâlnire.
Abia așteptam să fii pregătită!
Au fost multe divorțuri anul ăsta la școală,
iar eu știu trei tătici care se vor bate pe tine.
Nu sunt chiar pregătită, dar mi-a cerut editoarea.
- Și Oprah. - Serios?
Păi, dacă-ți cere Oprah să ieși la o întâlnire, ce să-i faci?
- Ieși la o întâlnire. - Da.
Și m-am gândit și mi-am dat seama...
că dacă-mi pot înviora părul, pot să-mi înviorez și cartea, nu?
Da! Și vor veni toți la gală,
așa că-i poți cunoaște acolo.
Nu cu cineva cunoscut.
Vreau să merg pe calea anonimatului,
dat fiind că e o încercare de a le oferi cititorilor o rază de speranță.
E vreo aplicație care să te adoarmă cât îți publică pozele,
completează chestionarele și... Doamne, mi se face rău!
M-am ocupat deja. Ți-am făcut cont pe trei pagini.
Reduc la una. Să nu pierdem vremea.
- Când? - De Ziua îndrăgostiților, la prânz.
Nimeni nu cumpără case iarna, așa că m-am hotărât să te listez pe tine.
M-ai expus? Ca pe un apartament?
Te descurci foarte bine. Stârnești vâlvă.
- Da? - Da. Ia uite!
- Stai să văd! - Da, arată-ne!
- Vai! - Doamne!
O să ies cu câinele.
- Evident e chipeș. - Pentru cine?
De ce-și mestecă ochelarii?
Din experiență, ăștia sunt buni la pat.
- Nu prea pare că ar fi? - Gata, fără sex. Perioadă nelimitată.
Nu vreau să mă aleg decât cu o conversație plăcută,
ca să fiu bună de dăruit la Crăciun.
Fără sex? Niciodată?
Sincer, gândul că n-o s-o mai fac îmi pare...
foarte ciudat, dar gândul...
de a face sex cu altcineva decât cu Big îmi provoacă...
- ...greață. - Da. Înțeleg.
Poate am făcut destul.
Când mă gândesc la întâlnirile mele, au fost ca un trenuleț.
Ca unul vechi, din lemn,
care e mai mult periculos, decât distractiv.
Ce n-aș da să mă sui iar în trenuleț!
Merg cu monoșina de prea mult timp.
Speram că lucrurile merg mai bine cu Steve,
fiindcă n-ai mai zis nimic.
Nu.
Cum zic mereu, nicio veste înseamnă nicio schimbare.
Apropo...
cât poți întârzia răspunsul la un SMS?
Trei zile, trei săptămâni, trei luni?
Trei luni? Vrei să zici trei ore.
- Che. - Da.
Nu întreabă de mine la podcast, nu-i așa?
Che a tot fost în L.A., iar tu...
asculți podcastul. Știi că-i place diversitatea.
Deci...
Cred că va trebui să trag concluzia că a fost un derapaj
și să mă resemnez la o viață fără sex.
Nu pot să cred...
că am făcut cel mai transcendental sex din viața mea...
și nu se va mai repeta.
Păi...
știu cum te simți.
Dar Big chiar e mort.
Poate viața ta sexuală cu Steve e...
doar în comă profundă?
- Bună, iubitule! - Bună!
- Mănânci pâine prăjită în toiul nopții? - Mi-era poftă de o gustare.
M-am întâlnit la metrou cu Herbert Wexley.
De când merge Herbert Wexley cu metroul?
Cred că i-ar spori credibilitatea pe stradă în caz că va candida la primărie.
Oricum, am vorbit despre dependența soțiilor noastre de tenis.
Era să uit. Mâine-dimineață jucăm iar.
Știi, nu-s chiar nepriceput la tenis.
Herbert a zis că a jucat în liceu.
Cum se face că nu-i invitați niciodată pe băieți la un dublu mixt?
Nu m-am gândit niciodată.
Dar te gândești acum?
Harry...
ai vrea să joci la dublu cu noi?
Chiar foarte mult.
Cubana House are o masă liberă la 18:30. Ai chef de cubanez diseară?
- CarPlay activat. - De ce îmi suflă în ceafă?
Mesaj de la Miranda: ¬Îmi pare rău că nu ești gravidă
și sper că a mers bine când i-ai spus lui AR."
- La naiba! - Nya, încetează! Condu. Doar...
- E prea târziu. Am auzit. - ¬Emoticon în formă de inimă."
Îmi pare rău. Urma să-ți spun că mi-a venit ciclul.
Și i-ai spus unei studente înainte să-mi spui mie?
- Nu chiar. Era... - Roșu!
Doamne!
Scuze. Ești bine?
Nu, nu sunt bine.
De ce aud știrea de la Stephen Hawking și nu de la soția mea?
Nu te supăra! Da. Bună! Uită-te pe unde mergi!
- Îmi pare foarte rău. - E roșu!
Cască ochii! E trecere de pietoni.
- Domnule, a zis că-i pare rău. - Am un copil mic!
- Trebuie să vă controlați, domnule. - Tu trebuie să te controlezi.
- Chiar se ia de mine? - Am un copil mic!
Am un copil mic!
Are un copil mic.
Îmi pare foarte rău.
Îți pare rău că am aflat de la un robot sau că nu se întâmplă?
Ambele.
- Vă punem pielea-n băț, atenție! - Da, asta crezi tu!
Bravo!
- Mă descurc cu asta. - Bravo!
- Bună asta, iubi! - Drăguț, iubi!
- Nu! - La naiba!
Iubi, trebuie să te duci după minge. Ți-am zis să nu te abții.
Ți-aș putea zice la fel.
Știi cum se cheamă zona asta a terenului, nu? Aleea Divorțului.
Mă rog. E minge de meci. Să ne relaxăm, ne descurcăm.
- Hai! - Servesc.
E a mea!
- Haide! - E a ta!
- Scuze. - Naiba să vă ia!
- O! Iubi, ești bine? - Sunt bine! N-am nimic.
Sunt doar un evreu bătrân care încearcă să facă sport.
A fost super, mă simt așa ușurată.
Se poate dovedi riscant să joci cu alte cupluri,
fiindcă nu știi niciodată cum va decurge, dar cred că ne potrivim chiar bine.
De ce ești așa tăcut, Harry?
Nu vrei să-mi zici nimic?
Cum ar fi?
- Poate ¬îmi pare rău"? - Pentru ce să-mi pară rău?
- M-ai îmbrâncit, iubi. - A fost un accident.
Da, dar nici nu ți-ai cerut scuze. Mi-ai rănit sentimentele.
Vorbești serios?
- Ține de etichetă. - Jucam tenis.
Nicio regulă nu interzice scuzele în tenis.
M-am dus după minge, așa cum m-ai pus într-un mod misogin să fac.
- Stai! Ce? - M-ai auzit.
Uneori mă tratezi cu condescendență.
Dar te-am lăsat pe teren,
fiindcă ești partenerul meu și trebuie să ignori chestiile enervante
dacă vrei să câștigi.
Și am câștigat, dar am fost trântit pe parcurs
- ...și aștept scuze. - E ridicol. Nu-mi cer scuze.
Ce faci atâta caz? E doar un cuvânt.
Tu ai făcut un mare caz când ai deschis discuția.
Aș putea zice că faci și mai mare caz refuzând să-ți ceri scuze.
De ce ți-e așa de greu?
Fiindcă nu am pentru ce să-mi cer scuze.
Jucam un meci!
Care-i problema ta? Ai cinci ani?
Nu, dar simt că mi se cuvin scuze.
Care naiba e problema ta?
N-o să-mi cer scuze că joc bine tenis.
Mă înnebunești!
Grozav!
- Acum ne cred genul ăla de cuplu. - Care cuplu?
Cuplul care se ceartă în stradă.
Fir-ar să fie!
Dacă Frank mă lasă iar baltă...
- Acum am rămas cu un singur chelner. - Nasol, îmi pare rău.
Da.
Auzi...
- Am o idee. - Doar o secundă.
Stai! Hei...
Hei! Ce te-a apucat?
Am chef. A trecut prea mult.
Bine, dar nu e nici măcar șapte.
Brady și Luisa ar putea intra pe ușă.
Atunci grăbește-te! Sărută-mă pe gât. Hai, fă-o!
Bagă-ți degetul.
- Serios? - Da, serios.
Mi-am ieșit din mână.
E bine?
Uite! Încearcă asta.
Aici.
Ești un pic... Da. Vrei să aduc lubrifiant?
Nu. Aduc eu.
Tu...? Vrei să...
pun eu capacul și să le bag în frigider?
- Sigur. - Mirosul.
Da. Ar trebui să termin de încărcat.
Ești sigură?
M-ai aprins pentru o clipă.
Hai... să mâncăm desert.
- Bună! Eu sunt Carrie. - Peter. Încântat!
Asemenea.
Deci...
Recunosc...
E prima mea întâlnire de când mi-a murit soția.
Serios?
Și la mine.
Bine.
Cum a murit soțul tău, dacă nu te superi că întreb?
Nu mă supăr. Atac de cord.
Și soția ta?
Cancer. La ovare.
Doamne!
Cred că ne trebuie ceva de băut.
Da.
- Nu pot. - Știu. Îmi trebuie... Eu...
Doamne!
Doamne! Îmi pare rău.
Părinți de la Arbor School, știm cu toții de ce ne aflăm aici în seara asta.
Am venit să strângem bani și vreau să văd brațele ridicate
când adorabila mea coprezentatoare, Lisa,
vă va anunța următorul obiect scos la licitație.
Numărul 7278, o expediție de alpinism.
- Vorbește în microfon. - Scuze.
Nu mă pricep la divertisment.
- Numărul 7278, o expediție de alpinism... - Scumpo!
Dacă nu vorbești în microfon, nu te aude lumea.
- Numărul 7278, o expediție de alpinism... - Până la cinci persoane.
Le cer scuze cititorilor,
dar nu e nicio lumină la capătul tunelului.
- Doar vomă. - Oribil!
Tu ai început chestia cu întâlnirile.
- Eu? Oprah a fost. - Asumă-ți vina.
Odată am făcut pe mine la o întâlnire.
Ce? Arătam empatie.
Apreciez,
dar dacă nu ai făcut pe tine la o întâlnire după ce a murit soțul tău,
- ...câștig ¬Cea mai groaznică întâlnire". - Felicitări!
Nu găsesc înregistrarea cu Stephen Colbert
pe care ne-a pus Lily să o câștigăm la licitație.
Era pentru Rock și am licitat eu deja.
Lily vrea tenișii vintage. Trebuie să merg să-l ajut pe Harry. Scuze.
Ai auzit ce le-ai spus?
- Ce? - ¬Scuze". Ai zis ¬scuze".
- Cum ai făcut pe tine la întâlnire? - Ne-am întors la discuția aia.
Clasa a șaptea.
Părinții m-au obligat să ies la înghețată cu Connie Delucca.
După zece minute, aveam chiloții plini de ciocolată.
Corpul meu știa.
Da. Tot eu câștig.
Urmat de desert la Serendipity.
Da.
Deci...
Începem licitația la 500 de dolari,
prețul pentru o singură prăjitură acolo.
Ideea e că ai spus-o cu multă ușurință, știi?
Fără să faci caz, fără circ,
deci de ce nu mi-o poți spune cu ușurință și mie?
Fiindcă nu pot. Uite! Aici sunt tenișii.
Ai zis-o de 12 ori de când am plecat de acasă în seara asta.
- Ai numărat? - Sunt chitit pe asta.
Cel mai recent ai zis-o acum un minut,
unei doamne din hol, care dăduse peste tine.
Exact.
Femeile își cer scuze lumii întregi, toată ziua, pentru tot.
La tenis e singurul loc în care nu trebuie să fac asta.
Cum ar zice Demi Lovato:
¬Scuze, nu-mi pare rău."
Au și ședințe de terapie de cuplu
pentru care putem licita?
O să mă duc să-i zic Amandei că n-am găsit acea rază de speranță.
Se pare că și cartea mea e moartă.
La naiba! Cartea mea tristă devine tot mai tristă.
Apropo de chestii moarte...
Am încercat să-mi resuscit viața sexuală cu Steve.
Am încercat din greu. Și mă tem...
că pacientul nu răspunde.
- Deci n-are puls? - Absolut deloc.
Era de parcă încercau să o facă doi morți.
Sex între zombi.
Sigur nu vreți să încercați din nou cu terapia?
Am încercat de două ori.
Nu ne trebuie terapie, ci distribuția din Invazia zombi.
Înainte să ne ocupăm de toate,
avem o mică surpriză, care știm că vă va bucura.
Vă veți bucura să aflați că nu e unul dintre noi doi.
- Da. Puteți vedea acest artist uimitor... - Te implor, la microfon.
...în show-ul de comedie de pe Netflix, Check the Box.
- Aplauze pentru Che Diaz! - Che Diaz!
Da!
Bună!
O să-l iau pe al ei, oricum nu-l folosește.
Hei!
Cum vă simțiți în seara asta?
Da. Știți, licitația durează mai mult decât mi-a luat să-mi recunosc opțiunile.
Nebunie curată!
De obicei fac un număr de 40 de minute,
dar nu vă temeți, m-au rugat să fiu cuminte,
deci probabil o să termin aici cam în trei minute. Da.
...câți Tiny Tim cunosc?
E Che. Che dă spectacol?
Da. Charlotte m-a pus să particip, apoi eu i-am propus lui Che.
Ceea ce n-a fost așa mare...
Bine. Păi...
Am rămas de căruță.
Doamne!
Excelent! Mulțumesc.
Sigur nu mi-o pun diseară.
Nimeni atractiv pe-aici, mai puțin chelnerii
și am o regulă strictă care zice fără chelneri.
- E aici. - Cine?
Profesorul cu care am ieșit aseară.
- Profesorul Vomă? Unde? - E...
La bar. Stai! Chiar e el?
Greu de spus, că-i văd mai mult decât vârful pantofilor.
Așază-te în fața mea.
- Mulțumesc. Noapte bună! - Pleacă?
Da. E în regulă. Pleacă. Bine. Știi ce?
Poți să te duci afară, după el, și să-mi spui când ești sigur
că a părăsit clădirea și a plecat?
Să-i fac și felul? Ce sunt eu, Mossad?
Soțul meu a murit.
Mai ai voie o singură dată.
Bine. Du-te! Repede!
Știm că nu suntem publicul tău țintă, dar te iubim.
Ea m-a îndreptat către tine.
Ți-am urmărit spectacolul special de vreo zece ori. Soțul mă-ntreabă ce am.
Am citit un articol despre tine în Vulture și am devenit dependentă.
- Îți amintești? Ai fost acolo. - De vreo 30 de ori.
- Știu, e adevărat. - Au fost 20.
În orice caz, rămânem admiratoare pe viață.
- Pe viață. - Admiratoare pe viață.
Apreciez foarte tare, dar am văzut pe cineva cunoscut, deci...
- Da, du-te! Noi mai stăm aici. - Fă-ți treaba!
Admiratoare pe viață!
Salut, Rambo!
- Plecai fără să mă saluți? - Bună, nu.
Adică...
Erați ocupate, iar eu stăteam acolo...
de ceva vreme și părea că urma...
să mai dureze o vreme, așa că am chemat un Uber.
Bine.
- Ce mai faci? - Bine, mulțumesc. Tu?
Ce se întâmplă? De ce te porți ciudat?
Nu știu cum să mă port.
Nu mi-ai răspuns.
Mi-ai scris?
Mă rog, nu mi-ai trimis mesaj.
- Când mi-ai trimis tu mesaj? - Acum trei luni.
Trei luni? Miranda!
Am fumat tone de iarbă. Abia-mi amintesc ce-am făcut acum trei ore.
În plus, primesc multe mesaje.
- Sunt convinsă. - Bine. Nu. Adică...
E un volum mare. N-am vrut să ignor. Doar...
Chiar n-am ținut cont de timp. Scuze.
Tu ai treabă. Eu am treabă. E în regulă.
Tocmai am zis ¬e în regulă"?
Trebuia să-mi mai trimiți un mesaj.
Să-mi ceri ce voiai.
E excitant.
Nu știam.
O să-ți zic ce vreau eu.
Vreau să merg undeva cu tine...
și să te dezbrac.
- Serios? - Serios.
Mi-a venit Uberul.
- Am avion la 7:00. Plec. - Nu pleca, nu s-a terminat licitația.
Nu mi-ai zis că vor fi trei cântece din Dear Evan Hansen.
- Te iubesc atât de mult. - Da. Avion la șapte dimineața.
- Poți termina fără mine. - Ai înnebunit? Sunt groaznică.
Le citesc în ochi. Zic: ¬Of, Doamne! Nu ea, din nou."
Ce-ți pasă dacă lumea zice că ești groaznică?
- Cum poți să-mi spui asta? - Ce?
- Că sunt groaznică. - N-am zis asta.
Tu... Bine, domnule Improvizație, care ești așa priceput.
Iată-mă, umilită, dându-mi toată silința, iar tu-mi zici că-s groaznică?
Nu. Am zis că lumea...
N-am zis asta. Am zis ¬lumea". Lumea a zis că ești groaznică!
- Dar eu n-am... - Bună!
- Căutam toaletele. - Bună!
Da. Sunt... Sunt acolo.
- Scuze. - Nu...
- Ne pare rău. - Ai grijă cum calci acolo.
Grozav!
- Acum ei ne cred genul ăla de cuplu. - Scuze.
Aplauze pentru Secția dramatică de la Arbor School!
Te iubesc, scumpo.
Cum mă pot revanșa?
Au fost uimitoare.
Aplauze pentru Secția dramatică de la Arbor School!
Adjudecat!
Obiectul numărul 8248: o ladă cu vin donată de un părinte de la...
Vai, o podgorie din Toscana!
- Savurează-ți vinul! Bun. - Carrie, nu poți pleca.
Numărul tău n-a fost licitat încă.
Îmi pare rău, dar conform lui Mata Hari cel homosexual, asta e șansa mea.
...o întâlnire cu scriitoarea despre sex Carrie Bradshaw!
- Era un prânz. O întâlnire la prânz. - Așa le-am spus.
Am fost doar în comitetul adunării, nu și în cel care făcea programul.
O întâlnire cu scriitoarea despre sex Carrie Bradshaw, plecând de la 500 $.
¬Scriitoare despre sex"? Ce, eu scriu pornografie?
Știți ce? Nu e o întâlnire, e un prânz.
Și nu e o scriitoare despre sex.
Scrie despre relații și nuanțele lor...
Gata, te rog, încetează!
Mulțumesc pentru clarificare, Charlotte.
Carrie Bradshaw. E cea care...?
E Carrie Bradshaw. Doamnelor și domnilor, Carrie Bradshaw!
Ce-ar fi să mă ajuți? Știi că am nevoie.
- Nu. Te descurci minunat. - Haide! De dragul copiilor.
- Aplauze pentru Carrie Bradshaw! - Nu mai suntem prietene.
Hai, e pentru copii!
- Bună! - Ce mai faci?
- Sunt bine, Herbert, ce mai faci? - Bine. Începem licitația.
Întâlnire cu scriitoarea despre sex Carrie Bradshaw, 500 de dolari.
- Doamne! - Vrea cineva?
- Nu putem. Suntem căsătoriți toți. - Așa e.
Dar e un prânz, nu sex. Nu? Categoric nu sex.
Cinci sute de dolari.
A, 450. Bun așa. Poftim, 450.
Nu. Ni s-a vărsat ceva. Ne trebuie un chelner.
Fă ceva! O să facă implozie, precum casa din Poltergeist.
Șapte sute! 700 de dolari.
- Doamne! - Șapte sute.
- Opt sute! - Acum Charlotte licitează împotriva ei.
Apasă frâna, iubi!
Știți ce? Licitez o mie. Licitez o mie și acum poți...
Bine. O mie de dolari. O dată.
De două ori.
O mie cincizeci.
O mie și 50 de dolari. O dată, de două ori, adjudecat, 1.050.
Probabil s-a strecurat înapoi când eram la toaletă
și mi-o freca un chelner.
Carrie!
- Bună! - Bună!
Care erau șansele? Stai, ești profesor de matematică, probabil știi tu.
Categoric e ceva cu x la puterea mahmureală.
Ascultă, nu-ți face griji, nu-i nevoie să ieșim iar.
Da.
- Plătesc eu ce ai licitat. - Nu.
Din motive caritabile. Pentru toți.
Nu vreau să aud.
Sunt impresionat că reușești să-ți amintești ce predau.
Cam asta-i ideea.
Ar trebui să ieșim iar. Avem multe de discutat.
De exemplu, cum am ajuns acasă?
- Am plătit băuturile? - Da, le-am plătit.
Da.
Bine, s-o facem.
E pentru copii.
Pentru copii. Da.
- Bine. - Bine.
- Noapte bună! - Noapte bună! Bine.
N-am mai simțit niciodată ceva atât de intens în viața mea.
Cred că m-am îndrăgostit de tine.
Ești îndrăgostită de tine cu mine.
Și iarba nu strică.
Nu.
Nu-i doar asta.
Așa e. Mă și pricep foarte bine la sex.
Așa e!
ABIA AȘTEPT ÎNTÂLNIREA #2
Și uite așa,
am găsit o rază de speranță.
Subtitrare: Retail